KOLMEKESI PROSTOKVASHINOST
Valesti, Onu Fjodor, sööd sa võileiba.
Sa hoiad vorsti üleval, aga peab nii, et vorst käiks vastu keelt.
Sedasi on maitsvam.
Aga kuidas sa tead, et mind Onu Fjodoriks kutsutakse?
Ma tunnen meie majas kõiki. Ma elan pööningul ja sealt on kõik näha.
Mind kutsutakse kõuts Matroskiniks, see on selline perekonnanimi.
Praegu käib minu pööningul remont ja mul pole kusagil elada.
Onu Fjodor, kas sul oli ainult üks valepidi võileib?
Kodus on veel.
Tahad, lähme minu juurde elama. - Su ema ajab mu minema.
Midagi ei aja. Ehk astub isa meie kaitseks välja.
Millegipärast lõhnab siin kassi järele.
Ega muud, kui Onu Fjodor on kassi majja tassinud.
No ja siis? Üks kass meid ei sega. - Sind ei sega, aga mind segab.
Mõtle ise. Mis kasu sellest kassist on?
Miks just kasu? Mis kasu on näiteks sellest pildist?
Sellest pildist on väga suur kasu. See katab seinas olevat auku.
No ja siis?! Ka kassist saab kasu olema. Ta võib hiiri püüda.
Meil pole hiiri. - Siis soetame. - Kui sulle on see kõuts nii tähtis, siis palun vali:
kas tema või siis mina?
Ma valin sinu. Sind tunnen ma juba ammu,
aga seda kassi näen esimest korda.
Minu kallid vanemad, ema ja isa,
ma armastan teid väga, aga loomi armastan ma ka.
Eriti igasuguseid kasse. - Jah.
Aga teie ei luba mul neid muretseda
ja sellepärast sõidan ma ära maale
ja hakkan seal elama. Teie poeg Onu Fjodor.
Ja kõuts.
PROSTOKVASHNO 100 M
Tere. Võtke mind enda juurde elama.
Ma hakkan teil kõike valvama. - Mida veel? Meil pole endalgi kuskil elada.
Sa jookse aasta pärast läbi, kui me oleme majapidamise loonud.
Sa, Matroskin, ole vait. Hea koer pole veel kedagi seganud.
Uurime parem välja, kas külas on vaba maja.
On. On küll. Ma näitan teile üht maja. Seal ei ela mitte kedagi.
Peremehed sõitsid jõe taha. - Kas seal ahi on? - Pool kööki.
Noh? Kas võtate mind enda juurde elama või astun hiljem läbi?
Aasta pärast. - Võtame. Võtame küll. Kolmekesi on lõbusam.
Kuidas su nimi on? - Sharik. Ma olen tavaline koer, tõugu mul ei ole.
Aga mind kutsutakse Onu Fjodoriks.
Aga kassi Matroskiniks. - Perekonnanimi on selline. - Väga rõõmustav.
VABA MAJA, ELAGU, KEL VAJA.
Terviseks.
Aitäh.
Kelle poiss sa oled? Kust sa meie külla sattusid?
Ma ei ole kellegi oma. Ma olen iseenda poiss.
Iseenda oma. Ma tulin linnast. - Nii ei ole, et lapsed oleksid iseenda omad.
Lapsed on alati kellegi omad. - Miks ei ole? Mina, näiteks, olen iseenda kõuts.
Iseenda oma. - Ja ka mina olen iseenda oma.
Ja teie, miks te küsite? Ega te juhuslikult miilitsast pole?
Ei. Ma ei ole miilitsast. Ma olen postist. Ma olen siinne postiljon. Petshkin.
Sellepärast peangi ma kõike teadma, et posti laiali kanda.
Teie, näiteks, mida tellite? - Mina tellin "Murzilka".
Aga mina midagi, mis on jahist.
Mina ei taha midagi. Mina hakkan kokku hoidma.
Miks me joome aina ilma piimata ja ilma piimata?
Nii võib ära surra. Tuleks lehm osta.
Tuleks. Aga kust raha võtta? - Kui laenaks naabrilt?
Millega me tagasi maksame? Tagasi tuleb ju maksta.
Tagasi maksame piimaga.
Kui me piima ära anname, milleks meile siis lehm?
Tähendab, tuleb midagi maha müüa. - Aga mida? - Midagi ebavajalikku.
Selleks, et midagi ebavajalikku maha müüa, tuleb kõigepealt osta midagi ebavajalikku,
aga meil raha ei ole. - Kuule, Sharik, müüme sinu maha.
Kuidas mind?
Mitte kedagi ei müü me maha. Me lähme aaret otsima.
Hurraa! Aga mis asi see aare on?
Kuidas ma küll ise aarde peale ei tulnud?
Nüüd ostame lehma ja aiamaal saab tööd teha.
Nüüd saame turult kõike osta.
Ja poest.
Liha on parem poest osta. - Miks?
Seal on konte rohkem.
Aare!
Anna tagasi! Anna tagasi!
Kellega ma räägin! Anna tagasi!
Vahele jäid!
See hakk varastas minult olümpia rublase. Ta tuleb polikliinikusse katseteks anda.
Teda ei tohi polikliinikusse anda. Me ravime ta terveks ja õpetame rääkima.
Aga mida te kirstus veate? - Me käisime seenel. Selge?
Muidugi... selge. Mis siin segast?!
Nad võiksid kohvriga ka minna.
Sina oled süüdi. Lubasid talle kõike.
Ta lihtsalt armastab loomi. Ja läkski koos kassiga.
Oleks vaja, et majas oleksid koerad ja kassid
ja igasugused muud jubinad ja vidinad.
Siis ei kao lapsed kusagile. - Siis hakkavad vanemad ära kaduma.
Ma olen selletagi tööst väsinud. Mul jagub vaevu-vaevu jõudu, et telekat vaadata,
ja üldse - ära räägi mulle rumalusi. Parem ütle, kuidas me poisi üles leiame.
Tuleb kuulutus lehte panna, et kadunud on poiss,
kutsutakse Onu Fjodoriks, kasv 1,2 meetrit,
kui keegi näeb, teatagu meile.
Asjata toidame teda. Las teeb midagi kasulikku.
Noh, ütle: kes seal on. Kes seal on.
No ütle: kes seal on, kes seal on, kes seal on.
Kas sul pole midagi teha?
Õpetaksid talle parem mõne laulu või luuletuse selgeks.
Laule võin ma ise ka laulda, aga neist pole mingit kasu.
See sinu "kes seal on", mis kasu sellest on? - Vot selline. - Milline?
Tuleb võõras, kui meid kodus pole. - Noh? - Koputab uksele ja hakk küsib, kes seal on.
Võõras mõtleb, et meil on keegi kodus ja ei varasta midagi. Said aru?
Kes seal on? Kes seal on?
Hakkas tööle.
Kes seal on?
See olen mina, postiljon Petshkin. Tõin kuulutuse teie poisi kohta.
Kes seal on?
See olen mina, postiljon Petshkin. Tõin kuulutuse teie poisi kohta.
Kes seal on? - Mitte keegi!
See olen mina, postiljon Petshkin. Tõin kuulutuse teie poisi kohta.
Kes seal on? Kes seal on? Kes seal on? Kes seal on?
Kes seal on?
See olen mina, postiljon Petshkin. Tõin kuulutuse teie poisi kohta.
Kadunud on poiss. Sinised silmad, kasv 1,2 meetrit,
vanemad otsivad teda. Leidjat ootab preemia: jalgratas.
Ära nukrutse, Onu Fjodor. Vähe on selliseid poisse või?
Vähe või mitte, aga igaühe eest jalgratast ei anta.
Kohe hakkan ma teie poissi üle mõõtma.
Minu isa ja ema.
Ma elan hästi, lihtsalt suurepäraselt.
Mul on kõik olemas. Oih!
Minu isa ja ema.
Ma elan hästi, lihtsalt suurepäraselt.
Mul on kõik olemas. Mul on oma maja ja see on soe.
Selles on üks tuba ja köök.
Ma igatsen väga teie järele, eriti õhtuti,
aga tervis pole kiita.
Kord murdsin käpa, siis kukkus saba tagant.
Neil päevil hakkasin karva vahetama.
Vana karva pudeneb nii, et ei taha tuppagi minna.
See eest uus kasvab puhas ja siidine,
nii et karvakasv on mul suurenenud.
Head aega. Teie poeg Onu Sharik.
Mis tal suurenes? - Karvakasv. Talvel võib ta nüüd lumel magada.
Mitte midagi ei saa aru. Äkki me läksime hulluks?
Äkki hoopis meil suurenes karvakasv ja me võime lumel magada?
Kui me oleksime hulluks läinud, siis mitte korraga.
Hulluks minnakse ükshaaval, ainult grippi põevad kõik koos.
Tere. Mina olen postiljon Petshkin Prostokvhasinost.
Kas teie annate poisikeste eest jalgrattaid?
Sina oled süüdi, et Onu Fjodor jäi haigeks.
Miks just mina? - Miks? Miks? Sina valasid talle külma piima.
Ja veel uhkustasid - vaata, kui külma piima minu lehm annab.
Külmkappi pole vaja osta.
Kes seal on? - Omad. - Omad.
Sellise ilmaga istuvad omad kodus ja vaatavad televiisorit.
Ainult võõrad kolavad ringi. Me ei tee lahti.
Tehke lahti. Need on minu isa ja ema, kes tulid.
Näete, milleni nad teie lapse on viinud.
Nad peab viivitamatult polikliinikusse andma, katseteks.
Kus teil siin vaarikad on? - Siin. Olge hea.
Oi. Ma ei teadnudki, et kassid nii targad võivad olla.
Ma mõtlesin, et nad oskavad vaid puude otsas kisada.
Mõtleks. Ma oskan veel õmmelda ja masinaga ka...
Sa, pojake, arva, mida tahad, aga me viime su linna. Sa vajad hoolitsust.
Aga kui sa tahad kassi või Sharikut kaasa võtta, või veel kedagi,
võta. - Meie vastu ei ole. - Noh, Matroskin, kas tuled kaasa?
Ma tuleksin, aga lehm, majapidamine ja talvevarud.
Aga sina, Sharik? - Meie jääme. Sa parem sõida ise koolivaheajaks siia.
Ja puhkepäevadel külla.
Pidage kinni! Pidage kinni!
Võtke. Temaga on teil lõbusam. - Kes see on?
See olen mina, postiljon Petshkin. Tõin ajakirja "Murzilka".
Oi, kui piinlik.
Me unustasime Petshkini täiesti ära.
Ja ongi hea. Ta on nii õel.
Vabandage! Miks ma olin õel? Sest mul polnud jalgratast.
Aga nüüd hakkan ma kohe paremaks muutuma.
Ja muretsen endale mingi loomakese, et elu oleks lõbusam.
Tuled koju ja tal on sinu üle hea meel.
Tulge meile külla, Prostokvashinosse.
Jutustas Ades subclub.eu